[Ripeado de DVD por funnykiddy]
El Sol!
Amunt tothom!
Va, va, de pressa!
Correu de pressa!
Cap aquí!
Aquí!
Va, va!
Salteu, de pressa!
Ei, hola!
Aquí!
Va, som-hi!
Més, més, para!
Perfecte, endavant!
Raïm, nabius...
Avellanes, no tinc avellanes.
Avellanes!
Sí!
Caram. A veure aquesta.
De pressa, el sol ja surt.
Doncs s'haurà d'esperar.
Les línies radials i meridianes
convergeixen en el punt de força que está just...
Aquí!
Increïble.
Aspetta!
Ma... Qué dimonis é questo? Vull fruita fresca!
D'això no se'n pot fer ni gelatina!
És per al Sopar Re¡al de la Desena Lluna Plena!
Vull el migliore, migliore!
Capisce?
El millor. Perdoni, mestre.
Això per les formigues.
Però qué feu?
Amagueu els pistils abans no vingui una abella!
Vigileu!
Mamma mia
Correu, tots amunt.
Amunt, pugeu de pressa.
D'acord, som-hi.
Preparats?
Vint graus a la dreta.
Foc!
Vint graus a I'esquerra.
Estem perdent massa temps. Andiamo!
No! Cap allà no!
Descansa en pau.
Ja et tinc, dimoni volador!
Aquesta no te I'esperaves, eh?
Reina, la trampa de mel ha funcionat! Mira això!
On ets? No et veig, rei.
Sóc aquí. Aquí!
Es troba bé, el gos? L'ha picat?
No, li has trepitjat la cua. Sobreviurá. Mira això.
Mira quines potes més peludes i quin cap més espantós.
- M'has espantat. - Jo?
Sembles un alien. Treu-te això, és ridícul.
L'abella ja no et pot picar. Ho tinc tot controlat.
Pobreta.
Sense aire s'ofegará.
Exacte. Estalviem-li el patiment. Porta I'insecticida.
La natura t'alimenta cada dia.
Un dia tu I'alimentarás a ella.
He crescut, però continuo sent més petit que vosaltres.
Avui és un gran dia, acaba la teva iniciació.
Vas superar la prova de I'arbre.
Vas superar I'avorriment de les primeres hores.
Vas aconseguir despertar els teus sentits, un a un,
i després el teu cor
fins que vas se capaç d'escoltar el cor de I'arbre.
Vas sentir com respirava.
Vas sentir com reia.
Us vau convertir en un sol ésser.
Fins i tot vas enganyar un ocell.
La segona prova va ser més dura:
Que el món mineral t'acceptés.
Una vegada més, la paciéncia va ser la clau.
Vas perseverar fins que la pedra et va revelar la seva història,
que és amplíssima doncs existeix des de I'inici dels temps.
La pedra va veure el naixement de I'home.
Va veure com la humanitat deixava de ser un cuc
i començava a gatejar.
La tercera i última prova va ser la més important:
Tornar a connectar amb el món animal.
Aprendre costums simples, vitals.
Costums que uneixen totes aquestes famílies tan diferents
però que han compartit la mateixa llar
des de I'inici dels temps.
Has superat totes les proves. Ets com la Lluna,
plena i complerta, brillant i audaç.
T'has reconciliat amb la natura. Protegeix-la i et protegirá.
Ho faré.
Intenta dir-te alguna cosa.
Tens raó!
Mira-te'I.
Ho veus?
En quedava un.
- No I'havia vist. - Reina.
Saps que m'agraden els animals i... els insectes.
Em trenca el cor fer això.
Però ja vas sentir el metge.
L'Arthur és al¹lérgic. Qualsevol picada podria ser mortal.
Vols posar en perill la vida del nostre angelet?
No. El meu fill. L'estimo amb bogeria.
Reina, no ho vull fer, però és I'única manera.
És I'abella o I'Arthur.
Tranquil¹la, petita.
Et trauré d'aquí.
Ho sento.
M'encarregaré que no torni a passar.
Marxa, marxa!
Va, de pressa. Espavila. Som-hi.
No, no. Tu primera.
Va. Aixeca el got.
No hi és. Ha desaparegut.
Reina, a no ser que es digui Houdini és impossible que hagi marxat.
Rei, és veritat. Vine a veure-ho. Ha marxat!
És ¡mposs¡ble.
Com ho ha fet?
Diuen que la mel dóna molta energia.
Potser n'ha menjat prou com per aixecar el got.
Rose, si jo mengés una tona de mel,
creus que podria aixecar la casa?
Hi ha d'haver una explicació raonable.
Potser el got té un forat.
O potser I'han ajudada des de fora.
Empremtes digitals... Bingo!
- Hola, ángel. - Hola, ávia.
A algú li cal un bany. Bé, potser a dos alguns.
Qué heu fet?
Els Bogo-Matassalai m'han pintat.
Ja ho veig. Em tocará fer la bugada.
- Em fas el favor d'ajudar el teu avi? - Sí, mestressa.
Com ha anat?
Arthur, estic molt orgullós de tu.
És ev¡dent que ets el meu nét.
Cor amb cor. Àn¡mes bessones.
- Vas superar les proves? - Fa molt de temps.
Ja era un home adult.
Iniciar-se tan jove és tot un éxit.
Grácies, avi.
- Vas abraçar un arbre? - Durant 8 hores!
Un repicatalons em va confondre amb un arbre. Va ser genial.
Fantàstic! I quina pedra vas triar?
Les de granit que hi ha al llac.
Una tria excel¹lent.
Vas trobar el cau del castor?
No, però sí la d'un ós.
Un ós?
Has dormit amb un ós?
Això sí que mereix una recompensa.
- És el vagó presidencial. - És presiós!
I qué esperes? Prova'I!
Un ós.
- Hola, rei. - Hola, mama.
Quanta estona m'hauré d'estar aquí amb això al cap?
Cinc minuts més. Ho diu a la caixa. Calma't.
Redéu. Com m'he de calmar si em bull la cara?
Com a mínima ja saps que funciona.
Aniré a la botiga i compraré tots els pots que tinguin.
Tan aviat com m'aguanti dret
m'encarregaré de totes les bestioles de la zona.
Fuig!
Aquí corres perill.
Qué dius?
Res, amor meu.
Pensava en veu alta. Sobre... Sobre I'abella.
Havia de ser molt llesta per escapar així.
Llesta? I ara.
Tenen cervells minúsculs, més lleugers que una ploma.
Creus que pensen?
El cervell humá pesa gairebé 1 kg. Imagina't!
Fa falta un tros de cervell per inventar...
el teléfon, per exemple, o la televisió.
Encara que no en tinguem cap.
I els cotxes! Els va inventar una aranya, potser?
La Capella Sixtina, la van pintar les abelles?
El Pensador de Rodin, el van esculpir els mosquits?
I la poesia i la música? Componen, els escarabats?
Evidentment que no.
I no oblidem I'arquitectura. L'Empire State...
El Golden Gate! Podrien les formigues construir un pont així?
Passatgers de primera classe, embarquin!
Andana número 1, el tren está a punt de sortir.
No es moguin, sisplau.
Hola, mama.
Qué passa?
- Digue-m'ho tu. - Res.
- Només jugava. - De debò?
- L'avi m'ha comprat un tren. - Deixa-me'I.
- Què fas? - Busco immigrants il¹legals.
No he d'amagar res, jo.
Sé que has alliberat I'abella. Ets al¹lérgic, te'n recordes?
Sí, mama.
Peró si t'agafessin a tu faria el mateix per salvar-te.
Ets un sol, rei.
Però I'abella ha picat al teu pare.
- D'aixó no es morirá. - Per sort no.
Va, hora de dutxar-se.
Net com una patena.
No et tornis a embrutar, eh?
Ja et tinc!
Et sembla dolça, la mel?
Has provat mai la venjança?
Perfecte.
M'heu ben espantat.
Podeu apartar-vos una mica. Esteu a la línia de foc.
Aquest arbre té més de 200 anys. Va veure com naixia el teu avi.
I deu tenir els seus motius per allotjar un rusc.
Ho sento, però cap arbre del món em diu qué he de fer i qué no.
L'arbre és meu. És d¡ns la meva prop¡etat.
Així que fora.
La meva propietat. El meu arbre. La meva pedra.
No. La pedra és meva.
La teva pedra...
Bé... Potser sí.
Però això no s'ha acabat. Tornaré.
Mare meva. Encara tens pintura a la cara.
S'han acabat els jocs de guerra. Lluitar no está bé.
No són pintures de guerra.
Són els codis eterns de la natura.
He entrat al Gran cercle. La festa és aquesta nit.
Caram.
Es la desena lluna. Els Minimoys m'estan preparant una festa.
Els Mini... Mini qué?
Els Minimoys.
Hi seran tots, i tornaré a veure la Selénia.
I on és aquesta festa?
Al jardí.
Vés on vulguis però no surtis del jardí.
Fet.
Amb els bombers, sisplau.
Quin ensurt!
- Ensurt? T'has mirat al mirall? - M'ha picat una abella.
Doncs prenia esteroides. Sembla que te n'hagin picat 100.
Doncs només una... i al cul.
Trucaré després.
Això m'ho ha fet la seva filla amb I'insecticida.
- És v¡va, I'abella? - Per desgrácia sí.
Aquesta vegada se n'ha sortit.
Però que es prepari. Ara ja sé on viu.
Estimat Armand,
tot i que casa meva és casa teva, la casa es meva.
I quan dic "casa" em refereixo a la casa i els jardins,
incloent-hi els arbres i les plantes que hi creixen
i els animals i insectes que hi viuen.
Fins i tot... les abelles.
Molt bé.
D'això, Arthur.
Qui és aquesta Selénia?
- És una pr¡ncesa. - De debò?
I com és?
És valenta. Llesta. I ma¡ té por.
Només li fa por I'aigua.
I físicament?
Té els ulls marrons i és pèl-roja,
com una posta de sol.
I quan somriu...
Sembla...
Un ángel.
Són imaginacions meves o te n'has enamorat?
Au va, mama. Es massa gran per mi.
Té més de mil anys!
És clar. Són massa anys per tu.
No et convé sortir amb ningú de més de 500 anys.
Fes les maletes. Marxem aquesta nit.
Però, papa. Marxávem demá.
Canvi de plans. De nit hi ha menys tránsit i fa menys calor.
No podem marxar avui!
- Per qué? - Perqué...
Perqué és la desena lluna.
I? Et convertirás en un home llop?
No ho diguis, això. Sóc supersticiosa.
A veure... Arthur, fa dos mesos que mires la Lluna.
És hora de ba¡xar a la Terra,
perqué si no m'equivoco, el curs comença d'aquí a dos dies.
Sisplau. Faré tot el que vulgueu la resta de I'any.
Seré el millor fill del món.
Fa mesos que espero aquest moment. T'ho suplico.
Unes hores. Uns minuts. L'he de veure.
Reina.
Amor meu. És molt prec¡p¡tat.
Seria de mala educació.
La meva mare ha fet el sopar. I el meu pare...
No em vinguis amb el teu pare ara. Ell creu...
Creu que el seu preciós jardí és més important que el seu nét.
Arthur, vesteix-te i fes la maleta.
Us espero al cotxe.
Ho sento.
Té. A punt per emportat. Al forn i llestos.
- I ous frescos. - Grácies.
Ho sento, mare. Ja saps com és I'Armand.
Sempre amb presses.
- Ho sé. Necessites res més? - Sí.
Un mocador, sisplau.
És clar. Té.
Jo també et trobaré a faltar.
Tornaré per Nadal.
Si hi ha neu jugarem a esquimals. I tu seràs I'Ullal Blanc.
Alfred. Ara no puc jugar.
Ho entens?
Marxo.
Qué tens? Qué veus?
Bordes per això?
Si només és una aranya...
Que duu alguna cosa.
Grácies.
Un gra d'arròs.
Amb una mena d'inscripció.
Mare meva.
Avi! Els Minimoys estan en perill. Els hem d'ajudar!
Calma't. En perill?
Mira aquest gra d'arrós. Me I'ha donat una aranya.
Normalment es comuniquen amb fulles d'arbres.
Ho sé. Llegeix, sisplau!
Sí, és clar, perdona.
Va, fill. És tard ¡ el viatge és llarg.
Només... Li deia adéu a I'avi.
És clar.
El missatge diu:
"Socors".
N'estás segur?
Afirmatiu.
Jo no hi puc fer res. Només tu els pots salvar.
No serà fácil. Faré tot el que pugui.
Va, Arthur. Ja us heu acomiadat prou.
A veure si tornem més de pressa del que vam venir.
Alfred, tranquil.
Deixa'I. Tornará. La foscor li fa por.
No és el gos el que em preocupa.
Ho veus?
L'Arthur tenia raó.
L'Arthur té molta imaginació.
Faria el que fos per veure la seva princesa.
Fins i tot inventar-se una història sobre un gra d'arrós.
No deies que els Minimoys es comunicaven amb fulles?
Aixó és una emergéncia.
Necessitaven alguna cosa que pogués dur una aranya.
Quin parell.
Qui dels dos és el de 12 anys?
Daisy!
No és broma, això. Els Minimoys poden estar en perill de debò.
No puc quedar-me palplantat. Els he d'ajudar.
Els Minimoys tenen milers d'anys.
Han sobreviscut a moltes catástrofes.
Jo no els tinc, milers d'anys. Ni viuré per sempre.
I no et vull tornar a perdre.
- Ho has sentit? - No.
En caurá una de bona.
Hauríem de parar en una benzinera.
Ens enganxará la tempesta.
He de parar. No tinc bosses per si I'Arthur es mareja.
Ah. Ja veig.
Pararé. Cinc minuts, d'acord? Ni un més.
Aprofitaré per mirar I'oli.
Necessito un lavabo, grácies.
Tranquil. No necessito benzina, grácies.
Com m'agrada tenir-ho tot controlat una altra vegada.
M'acabes de salvar la vida. T'estaré eternament agraït.
Tot bé, Rose?
Bé.
Em trobo molt millor.
Mira-te'I. S'ha adormit.
Millor, així el viatge se li fará més curt.
Mare meva.
L'Arthur tenia raó.
Arthur? Qué hi fas, aquí? Us ha passat res?
- M'he escapat. - Escapat?
No ho pots fer, aixó! I els teus pares? On són?
No podem perdre temps. Els Bogos estan a punt.
- Necessito el telescopi. - El telescopi?
El telescopi, és clar!
Tres quarts de volta a I'esquerra pel cos.
Tres quarts a la dreta per la ment.
I una volta sencera per I'ànima.
No. Ara no, sisplau.
No pot ser veritat.
Arthur, ho sento. El cel ha pres una decisió.
S'hauran d'espavilar tot sols.
Demanarien ajuda si ho poguessin fer?
Estan en perill, avi! Ens necessiten!
No hi ha cap altra forma de reunir-se amb ells?
No ho sé, per emergéncies.
- Hi ha les parres. - Genial. Qué he de fer?
Arthur, creuar amb les parres és molt perillós.
És el mètode que fe¡en serv¡r abans del telescopi.
Molts van morir intentant-ho.
Si li passa res a la Selénia jo també moriré.
De tristesa!
Els he d'ajudar. Sóc la seva única esperança.
Ho sé, Arthur, però és que ets tan jove...
Mira.
Confia en mi, avi.
Tornaré.
Estic a punt.
Aquí no hi ha marxa enrere.
Haurás d'aguantar, per dolorós que sigui.
No et preocupis per mi.
Cuida de I'avia.
Ho faré.
La natura et pertany, i tu pertanys a la natura.
Ara, estireu!
Estireu!
De pressa, més fort!
Una altra vegada!
- Pareu, sisplau! - Ara ja no podem!
Avi! Que parin!
Més fort!
Una altra vegada, més fort!
Fa mal!
Més fort! Estireu!
Li hem de treure I'aigua del cos.
Una altra vegada!
Més fort!
Ja gairebé hi som! Una altra vegada!
Pareu!
Ho ha aconseguit?
Em sembla que sí. Ara depén d'ell.
Com tornarà?
Demá el raig de llum obrirá el pas.
- L'haurá d'aprofitar. - I si no ho fa?
Aleshores haurá d'esperar deu llunes.
Qué tens? Per qué crides així?
Mira! L'Arthur s'ha convertit en un home llop!
Et vaig dir que no en fessis broma.
Rose, és I'Alfred.
L'Alfred, és clar.
Perdona.
És culpa meva. No t'haur¡a d'haver explicat totes aquelles històries.
Qué ruca sóc. Mira que pensar que I'Arthur s'havia convertit...
Mare meva. Quina patacada.
Hola.
Ho sento. No us volia espantar.
Espereu...
El petit príncep torna a tenir ganes de gresca.
Si m'haguessis trucat t'hauria posat a la llista.
Per entrar per la porta, home.
Jack, omple-les. Convido jo.
Hola, Jack.
Salut!
Per teu retorn triomfal.
Max, no tinc temps per copes.
Els Minimoys estan en perill.
Evident. La vida no és fácil quan fas dos mil¹límetres.
Tampoc ho és quan fas metre i mig.
Doncs brindem pel present, perqué duri eternament.
He d'anar al poblat dels Minimoys.
I et necessito!
No pots venir aquí, seure, relaxar-te, beure una copa
i moure I'esquelet com fan tots?
Max, la Selénia está en perill! Sisplau, ajuda'm!
Déu del cel! Tu i la teva princesa.
Va, vine amb mi.
Hi ha hagut grans canvis des que vas marxar.
Hi ha un peix gros nou, en Kröb.
És tan mal b¡txo que et fa enyorar en Maltazard.
De vegades.
Potser ha amenaçat el poblat.
I per això m'han cridat.
No ho crec. És un manta.
Un addicte al sofá. No surt mai.
Un exércit d'unicorns li manté les coses a ratlla.
Qué vols dir?
El setè regne està assetjat. És un gueto en tota regla.
Ningú hi entra ni en surt sense permís.
No tinc temps per burocrácies. ¿Com ho farem?
Tranqui, nano.
Primer anirem a la ciutat a veure qué en traiem.
Si els Minimoys estan en perill ho sabrem de seguida.
No ens pararan?
Els unicorns estan per tot arreu, però amb mi no s'hi fiquen.
- ¿Per què? - Koolomassai posa I'espectacle
i la ciutat en marxa.
I I'espectacle és I'espectacle.
- Mira i aprén. - Genial.
Ciao, gent.
- He estat massa dur. - Només volies protegir-lo.
Frena, no em trobo bé.
No he tingut en compte els seus sentiments.
- Em marejo, afluixa. - Tens raó, hem de tornar de pressa.
Passen coses rares amb la Lluna plena.
El meu petitó.
L'estimo tant. Ho saps, oi?
Tots dos I'estimem. Però si no afluixes tindrem un accident.
Un accident? Mare meva.
Si li passa res no m'ho perdonaré.
Qué feu al carrer tan tard? Hauríeu d'estar dormint!
- Frena. - Qué?
Frena!
No es mou.
Ho sento. Anava massa de pressa.
Culpa meva.
Perdona.
Veus? T'ho he dit.
Qué, nano?
Sí senyor. Casa meva.
Hola.
Tranqui. No et passará res. Aquí mano jo.
- Tu relaxa't. - Qué?
El millor per passar desapercebut és fer-se veure.
- Curiós. - Doncs sí.
En diem "navegar".
Poc a poc, braç a la finestra,
posa cara d'estar lluny, lluny d'aquí i riu.
D'acord. I de qué ric?
Tant fa, però que creguin que s'han perdut alguna cosa.
- Ho captes? - No gaire.
Tu mira.
- De qué riu? - Ni idea.
- Algú sap de qué va? - No.
Maleït sia!
Va, et toca.
De què riu? Hi tinc res, a la cara?
A veure... Sí, una banya enorme enmig del front.
Idiotes!
Si que hi ha coses a sota de casa.
L'any passat no hi havia res de res. Només escarabats jubilats.
Però va venir la gran collita
i tothom es va fer fastigosament ric.
En Koolomassai va obrir un parell de bars per la farándula
i un negoci d'il¹luminació amb cuques de llum.
I en un pim pam
aquest forat es va convertir en una ciutat il¹luminada
on hi pots trobar
tot el que et faci falta.
M'encanta aquesta ciutat.
A per feina.
- Què puc fer per tu? - És que...
Necessites consells?
Doncs la veritat...
Puc llegir-te el futur al palmell de la mà.
- Qué vols sentir? - No ho sé.
Ei, escampeu la boira!
No t'escoltis aquests rapinyaires de pega.
Rapinyaire? Sóc una mantis religiosa
i puc predir el futur amb exactitud.
Hem de trobar el meu cosí Replay. Només me'n refio d'ell.
Replay!
Ei, col¹lega. T'ha caigut la cartera.
Tranqui, de res.
Però vés amb compte perqué...
- Hola cosí! - Hola!
Nois, feu-ne via.
- He sentit que se t'ha trencat un llum. - Ho sé.
Hi ha un cuc de seda que els arregla en 24 h.
Ho sé.
El de I'esquerra és I'Arthur, el rei del primer regne.
Ho sé.
- L'han condecorat aquest matí. - Ja ho sé.
Vull coses que no sápiga.
Doncs demana, va. Qui, qué, on, quan, per qué?
- Ho sé tot. Qui surt amb qui. - Parla'm del primer regne.
- Qué passa? Has sentit res? - Res important.
Els Minimoys m'han enviat un missatge demanant auxili.
En saps res?
Ara que ho dius, sí que he sentit alguna cosa.
Algú important relacionat amb el Palau té problemes.
Problemes? Quins problemes? A Palau? La princesa?
Més aviat el príncep.
- En Bétameche? - Afirmatiu.
Té problemes? Per què?
- No duc res. Ja t'ho pagaré. - No, no!
Si no hi ha pasta, no xerro.
Va, home. Explica'ns-ho o diré que duus perruca.
Max, no ho facis, això!
O la gent riurá tan de mi que no m'assabentaré de res.
D'acord. Però digue'm qué saps.
Els unicorns han arrestat en Bétemeche no sé per qué.
Jo diria que van al palau d'en Kröb.
Tu diries?
M'has fet pagar per una cosa que passava darrere meu?
Ara veurá.
Max, primer en Bétameche.
Distreu els unicorns, jo I'alliberaré.
Ei, un moment!
Que els distregui?
Braçalets, braçalets. Bonics braçalets de cuc!
- Ei, Snow! - Què?
- Què tal, nano? - Hola, Max!
Com va, això?
Hola, cosí. Quant de temps.
Molt de temps.
Et queden bé.
Grácies.
- Te les quedes? - No, grácies.
Ulleres!
Tots necessitem ulleres!
- I ta germana, qué fa? - Torna a estar prenyada fins aquí.
- Una altra vegada? - Doncs sí, aquest ja és el 20.
Sí home. De fet, em sembla que mai he vist ta germana
sense estar prenyada.
Ei, vosaltres! Prou. Sortiu del mig.
- I ta mare? - Bé, a casa.
- Béta! - Arthur?
Ei, tu.
Febre. Em fa venir esternuts.
Arthur, de pressa.
Está tancada.
Agafa el meu ganivet.
Vigila, vigila.
Segon botó a I'esquerra del gros.
Molt bonic, però ara no toca.
Ho sento.
Perfecte. Posa'I a treballar.
I tu? Qué fa el teu germá?
Ah, bé, bé. Está amb allò dels nabius.
Está fent molts calers.
Què bé, nano.
Prou! Fora d'aquí. Feu-la petar en un altre lloc.
Ets nou, oi?
Sí. Ho sóc.
Quan arribes a un lloc nou s'ha d'observar.
Prendre't un temps per veure qué hi ha.
Treballo per en Kröb. No em cal saber què hi ha.
Ja ho sé,
però aquí estás molt, molt lluny del teu foradet.
Aquest és el nostre territori.
I si no pots desfer-te d'aquesta banya t'haurás de comportar.
Ho entens, germá?
Sí, em sembla que sí.
Bé!
Ara I'Snow t'ensenyará a dir hola,
perqué és evident que ta mare no te'n va ensenyar.
Va, som-hi. Primer posa la má així.
Vol dir que tenim la mateixa força.
Ara obre la má per dir que la força no importa.
No tens res que talli?
D'acord, prem el botó de baix.
Qué fas amb aixó?
Res. Estava a terra.
- Dóna-m'ho. - D'acord.
Però qué?
- Desapareix. - D'acord.
Qué ha passat amb el?
Trobeu al presoner!
Veniu!
Endavant!
Fem-nos passar per turistes.
Jo em sento més un local.
Allá!
- No, cap aquí! - D'acord.
Saps conduir això?
Conduir un mosquit és més difícil.
Genial.
- Provem I'altra marxa. - Sisplau.
Ho sento!
Rápid, Arthur, corre!
Bona sort.
Saps on vas?
És el soterran¡ de la casa. He vist els plánols.
Quin descans.
Qué fem ara?
Deixa'm pensar un moment.
- S'ha acabat el temps! - Els perdrem un a un.
- Qué era allò? - Un parany per rates.
- Qué és una rata? - Això!
Més de pressa!
- Ho tens clar? - No.
Genial.
Tanca els ulls.
Un, dos, tres.
Per fi a casa.
Encara no.
Béta, com ens els traiem del damunt?
Gira!
Qué era allò?
Com un parany per rates, però amb forma de granota.
Ja són aquí. No pots córrer més?
El problema és la llum.
Hem de desfer-nos de les cuques de llum.
D'acord. Tu deixa'm a mi.
Perdona. Perdona.
- Arthur! - No miro!
Genial.
- El teu torn. - D'acord.
Vigila.
Va.
No, no. A mi no, sisplau.
Ho sento.
Genial. Ho hem aconseguit.
Ara a veure com conduïm sense llum.
Arthur!
He tingut un malson espantós.
He somiat que a I'Arthur el perseguien uns insectes gegants.
Archie?
Reina. Quina sorpresa. No dorms?
Què está passant?
On és I'Arthur?
És... al jardí.
L'has deixat tornar?
Déu meu.
Això sí és un malson.
Daisy!
Els Minimoys estan en perill i només ell els pot ajudar.
M'hi he ofert, peró s'hi ha negat.
Volia que cuidés de tu.
És un ángel.
I els seus pares? On són?
Rose! Armand! Qué ha passat?
- L'Armand ha agafat una drecera. - Hem tingut un accident.
- Hem atropellat una cabra. - Un moltó.
- Una cabra petita. - Un animal.
L'heu ferit?
No, el ferit és el meu cotxe!
L'important és que ningú ha pres mal.
Sí. Tens raó.
No entenc una cosa.
- Qué? - No pregunteu on és I'Arthur?
Primer hem cregut que s'havia convertit en un llop.
Però resulta que ha desaparegut!
T'ho deixo a tu.
Rose, anem a netejar-te.
- Podrás arreglar això? - I tant.
Armand, xerrem una mica.
Ho sento.
Escolta, no sé on és I'Arthur exactament.
Peró es coneix la zona, no es perdrá.
Sé que de vegades sóc massa dur.
Només intento protegir-lo.
Está més ben preparat que la majoria de nanos.
Sé que és llest.
I confio en ell.
Peró...
Però?
És tan...
Petit.
No t'amoïnis.
Demà...
Creixerá.
Anem a buscar el cotxe.
- Béta? - Eh? Qué?
Saps on som?
Dins d'una poncella.
Fantàstic. I com en sortim?
Tranquil, quan senti el sol es despertará.
- I llavors? - S'obrirá i nosaltres...
Caurem!
Com m'emprenya que em llevin així.
Qué és això de no esmorzar?
La casa!
Podem provar de tornar a la meva?
Això és una passada!
És ¡mposs¡ble de dom¡nar!
Va cap a on vol, i no sembla que vulgui anar al meu poble.
Com baixem d'una papallona?
Hi ha dues alternatives. Una, esperar a que aterri,
o dues,
saltem!
Com s'enganxa, tu.
Poc a poc. No et moguis o será pitjor.
Béta, mira!
Que no hi sents? Quiet! Calma't!
Béta, darrere teu!
Llestos.
- Increïble. - No ha estat res.
Vaig treballar en una granja d'aranyes.
Semblen gegants sense pietat, però són unes bledes solellades.
Va...
Puja!
Et fan por les aranyes?
No. Però mai n'havia vist una de tan gran.
Tranquils. És la meva dona.
Deu haver vist una aranya. Com cada matí.
Al llit! Era enorme i peluda.
I em mirava amb un ulls enormes i vermells.
Tranquil¹la, reina. Ets tu la dels ulls vermells.
No has dormit bé?
Com voleu que dormi
amb totes aquestes bésties per aquí?
- Ara la busco. - Vigila.
- Hola. - Sí, truco perqué...
Ha trucat al Departament de Pol/cia.
Sisplau, esperi.
Jo conduïa i de sobte apareix una patrulla d'unicorns.
Se m'acosten per I'esquerra i em paren. Anava per on tocava.
Llavors et van trobar a faltar
i em van demanar ajuda?
No! Vaig marxar ahir al matí.
No crec que em trobessin a faltar fins la nit.
Estaven tan emocionats amb el teu sopar
que no crec que m'hagin trobat a faltar.
Doncs em van demanar ajuda. Si no és per tu, qui está en perill?
No ho sé. Ara ho esbrinarem.
Sí? Qué voleu?
Vull entrar a casa. Bétameche, el príncep, el Palau, et sona?
Béta! Qué fas al carrer? No t'he vist ni sortir!
Ho veus? Ningú es preocupa per mi en aquest regne.
Té. Grácies per portar-nos. Va, emigra.
Som-hi.
Per fi.
Casa meva!
Sort que no has estat aquí.
- T'has perdut un auténtic drama. - Quin drama?
Han cancel¹lat el sopar. L'Arthur no va aparéixer.
El teu pare estava dels nervis. I la Selénia... pobreta.
Confiava en ell cegament
És cert que ha canv¡at molt des que el vaig veure, peró...
- Arthur? - Això sembla.
Per tots els abellots, és un miracle!
Com? Que I'Arthur és aquí? Déu del cel! De pressa!
Va, Mogoth! Amunt!
Vine d'una vegada. Va. Va.
El meu vestit cerimonial.
El convidat ha arribat.
A I'atac!
Quines hores d'arribar. El menjar té un aspecte horrible.
Les plantes s'han pansit i no queda rosada.
Deixa de queixar-te.
L'important és que I'Arthur ha arribat sa i estalvi.
Prepara alguna cosa ràpida i llestos.
Jo no faig menjar ràpid, Senyor, només obres d'art culináries.
Doncs a treballar! Tens cinc minuts.
Vés a veure si pots comprar alguna cosa comestible.
Mamma mia!
- Quina alegria, fill meu! - Jo també estic content.
- Ens tenies amoïnats. - Ho sento.
- Hem resat a la Deessa dels Boscos. - Grácies.
Ja n'hi ha prou. Anem.
Hola.
El meu noi! No saps com me n'alegro de tornar-te a veure.
Arthur, al final has vingut!
- Dóna'm la má. - Miro, deixa'I en pau.
El meu jove amic, què t'ha passat?
Ahir vaig rebre un gra d'arròs amb un missatge d'auxili.
Pensava que estáveu en perill.
Un missatge? En un gra d'arròs?
Quina bajanada.
Si haguessis llegit el Gran Llibre amb atenció
sabries que només ens comuniquem mitjançant fulles.
Ho sé, però...
Hi ha una fulla per cada ocasió. Fulles de roure per les lleis.
Bedoll per normes laborals.
De col per naixements.
I de civada per iniciar correspondéncia personal.
- El meu pare en té una capsa plena... - Prou, silenci!
Si t'haguéssim volgut demanar auxili
no ho hauríem fet amb arròs, sinó amb fulles de pi.
Són molt més fàcils de dur.
Continua.
Volia viatjar a través del telescopi quan un núvol va tapar la lluna.
Així que vaig utilitzar una altra técnica.
Vaig caure al bar d'en Max.
I vaig veure com un unicorns agafaven en Bétameche.
Al meu fill? Qué has fet, ara?
No deixar passar als de la dreta.
El braçalet és perqué distingeixis entre dreta i esquerra.
Ho sé. Peró mai me'n recordo a quin costat está.
Deixeu-ho. I després qué?
Després vam agafar una aranya fins aquí.
Meravellós. Tot va bé si acaba bé.
Qué comenci la festa!
Pressió!
Prosciutto? Permet-me que et presenti a I'inigualable Arthur.
Benvenuto.
És prec¡ós.
L'he acabat ara mateix. Té bona pinta però gust a me...
A res!
Jove príncep, avui és el teu dia.
Qué et ve de gust?
Sou molt amables.
Peró, Senyor, el que de debó vull
és poder compartir tot això amb la princesa.
I és clar! Qué ruc que sóc!
Selénia? Filla?
On ha anat, ara?
Estava tan disgustada que es va tancar a la seva habitació.
Cert. Miro, ensenya-li el camí.
Grácies, Senyor.
La Selénia ja no viu al Palau?
Des que et va conéixer la paraula clau ha estat "emancipació".
La jove damisel¹la diu que vol ser independent.
Les noies d'ara són així!
Tinc una sorpresa per tu.
On deu haver anat?
Potser ella va enviar el missatge.
Potser está en perill.
No. La he vista fa unes hores.
O potser no se'n recorda que la venia a veure.
La Selénia? No recordar-se de tu? Quina bajanada!
T'explicaré qué ha fet per preparar la teva rebuda
després d'esperar-se tantes llunes.
Ahir al matí, el sol amb prou feines despuntava
que ella ja s'havia llevat.
Com cada matí, es va rentar,
va esmorzar
un puré de gerds i avellanes fresques.
Després se'n va anar corrents a classe de cant.
- Vol ser cantant? - I ara!
Li agraden les paraules maques, però mai gosaria dir-les
si no les controla del tot. Jo crec
que vol dir-te alguna cosa important i no vol que la veu la traeixi.
T'he trobat molt a faltar!
Diuen que el rossinyol és el millor professor del regne,
peró és un mal bitxo. La Selénia va haver de suplicar que li fes classe.
A canvi va haver de donar-li I'adreça d'un artesá
que cria cucs dins de pomes.
Quan va tornar de classe li feia tant de mal el coll
que li vaig haver de fer una infusió per alleujar-la.
El dolor se'n va anar de pressa i es va adormir.
- Va dormir fins el vespre? - De cap manera, fill.
Es va passar gairebé tot el dia al gimnás amb en Gambetto.
El mestre Gambetto
és un escarabeideo-philantropis,
un cosí germà de la mantis religiosa, per molt que juri
que no té res a veure amb aquella menja mascles.
La Selènia fa classe amb ell molt poques vegades perquè
és molt flexible físicament però no com a persona.
I els seus exercicis són massa complicats.
Però la princesa volia controlar al cent per cent
tots i cadascun dels seus músculs.
- I va dormir fins el vespre? - Sí,
però quan va ser I'hora d'anar a rebre't,
creu-me, estava a punt.
Com estic?
Meravellosa.
Ho sé.
Estava radiant.
Va triar un vestit preciós
fet amb pétals de rosa que havia collit ella mateixa.
I es va posar una esséncia de vainilla deliciosa.
Va arribar a la Porta d'Entrada més d'una hora abans.
Cosa que el Passador li va comunicar de seguida.
Selènia? Què hi fas, aquí? És molt d'hora.
Aleshores va seure còmodament a esperar el seu príncep blau.
Quina hora és, el meu bon Miro?
Passen de les dotze, Senyor.
Bé, crec que és evident que I'Arthur avui no vindrá.
Per desgràcia el príncep no va venir.
La Selénia va entristir tant
que no sabia qué dir-li per consolar-la.
Es va quedar immòbil durant hores fins que,
de sobte, es va aixecar i va sortir del poble
en direcció a les grans valls.
Per fer qué?
Suposo que per xiuxiuejar les seves penes al vent
perqué se les endugués ben lluny.
Així és com va anar. Si més no és el que jo sé.
Doncs si la Selénia no està en perill,
ni en Bétameche, ni el poble,
qui ha enviat el missatge?
De segur que la Selénia t'ajudarà a esbrinar-ho.
Si és que torna algun dia.
La Selénia és davant la porta!
- Selénia? - Si vols... Passa al davant.
Obriu la porta!
Maltazard!
Déu del cel!
Quina alegria tornar-te a veure, Arthur.
No puc dir el mateix.
Ho sé, però no t'enfadis amb mi, El collaret que duus posat
significa que som part del Gran cercle de la natura,
estimat cosí.
Els cosins haurien d'arribar a un acord.
Et donaré la meva vida
a canvi de la Selénia.
- No! - Silenci!
Ho sento. Temps enrere
aquest canvi m'hauria semblat temptador, però tinc altres plans.
Estic fart d'aquest món en miniatura. Vull envergadura.
Vull espai. Vull grandesa.
El missatge és teu!
Sabies que vindria a salvar-los i que obriria el pas.
I així tindries via lliure
per fer el camí de tornada i augmentar la teva mida.
Impressionant! Ets molt llest!
Si tingués alguna má lliure t'aplaudiria.
Mai havia sentit res tan mesquí!
Gràcies. No va ser fácil,
vaig haver d'emprar tot I'ingeni que tinc per aconseguir el que volia.
Després que I'Arthur em derrotés,
vaig deambular per les Terres Baixes un temps
amb una única obsessió.
Trobar I'Arthur i fer-li pagar la seva insoléncia.
El Lladre de Bombolles va esmentar un lloc ideal
des d'on vaig poder observar la gent de la casa.
I tenia raó. No em va costar gaire
conèixer la meravellosa Daisy.
Ella va mostrar les meravelles del vostre món.
Aquella fantástica caixa que fabrica fred.
I I'altra més petita que genera calor.
I tot el menjar que va portar de no sé on.
Però el més sorprenent
era el seu constant bon humor.
Era com si ho fes tot amb amor, concepte que m'és totalment alié.
Fins i tot els instruments de tortura els emprava
per transformar vegetals vulgars
en obres d'art.
Era un espectacle fascinant, podria haver-me passat
hores mirant-la.
I després vaig conéixer la teva mare.
Mai havia vist un ésser semblant, totalment inadaptat al seu medi.
Mare!
Per sort, el teu avi, el galant Archibald,
sempre vigilava que tot funcionés.
Vaig veure com reparava la máquina que fa fred,
i la que feia Sol,
i la que feia aigua.
El meu desig de conquesta va despertar de nou.
El guerrer que duc a dins va recuperar la gana.
Ningú podria aturar-me!
Ni tan sols el teu pare amb els seus atacs.
Estic tan podrit que I'insecticida
només va servir per treure'm del damunt alguns parásits.
Però el teu pare em va revelar
el meu únic punt feble en aquell món.
La meva alçada!
I aquí entres tu. L'única cosa que havia de fer
era esperar que fessis una visita als Minimoys
per poder fer servir el pas de llum com molt bé has dit.
Esbrinar el dia no va ser difícil perqué la cuina no és només
un lloc per on tots passen en algun moment, sinó també
el lloc perfecte per escoltar les converses del pis de dalt.
Són els codis eterns de la natura.
He entrat al Gran Cercle. La festa és aquesta nit.
- Caram, rei. - És la desena lluna.
M'estan preparant una festa.
Tot anava sobre rodes.
Només havia d'esperar.
Però, de sobte, la catástrofe.
Reina, fes les maletes. Marxem aquesta nit.
Aquest gir d'última hora amenaçava el meu pla.
L'idea de vegetar durant deu llunes més
en aquella vitrina era insuportable.
Havia de trobar la manera que I'Arthur desobeís el seu pare.
I qué millor que I'amor per aconseguir
que un jove faci una cosa tan absurda?
Com havia de negar-se I'Arthur a salvar la seva princesa
d'un perill mortal?
Vaig buscar alguna cosa per escriure
i hi vaig gravar el missatge amb les mans.
Això és absurd!
Tots saben que escrivim a les fulles.
I només les de pi haurien valgut en aquest cas.
Sento haver trencat el protocol, però allá no hi havia res més.
Només em faltava un missatger
per lliurar el missatge en má.
Després vaig tornar als set regnes per passatges secrets
que només jo conec,
i vaig tenir la gran sort de trobar-me I'encantadora princesa,
vagant per les valls com una ánima en pena.
Bé, ja sabeu tota la història,
ara us explicaré com anirá la resta.
Quina hora és, el meu bon Miro?
Cinc minuts per al migdia.
Bona hora per anar a la Porta d'Entrada i dir-nos adéu.
Un moment!
I ara qué passa?
Vull viatjar a través del telescopi.
Tan difícil és decidir on voleu estar?
Quan me n'hagi anat podrás descansar en pau.
Escolta, tu no ets el petit Maltazard?
Feia moltes llunes que no et veia. Has crescut.
Si, i encara creixeré més.
Però per qué voleu créixer tant?
Viuríeu millor dormint més.
Fa gaire que no et mires al mirall?
Tanca la boca, vell sonat! O el teu somni serà etern!
Sí, senyor!
Un quart de volta a la dreta pel cos.
Distreu-lo, tinc una idea.
Dóna'm alguna cosa per tirar-li.
D'acord.
Massa petit.
Massa gran.
Tres quarts de volta a I'esquerra per la ment...
Massa bonic!
- Béta, de pressa! - Un moment!
Perdona. Ja sé que vas al món dels humans,
peró amb la Selénia anirás més lent.
Tranquil. No tinc intenció d'endur-me-la.
Allà on vaig hi haurá moltes dones encantades de complaure'm.
I una volta sencera per I'ànima.
Increïble!
No he tocat res. Només mirava. Es vostre?
- Sí. - De debò?
Perqué allà dins hi ha petits... Amb grans...
Són els Minimoys.
- Els mini què? - Els nostres germans.
Els vostres germans? De debò? La vostra mare era baixeta?
- La nostra mare és la natura. - La natura. És clar.
Això explica per què vosaltres sou... i ells són...
Deu ser el mecánic.
Ara torno.
En posició.
Si sa majestat es vol col¹locar en posició...
Será un plaer.
- Béta, rápid! - Un moment!
Quieta, quieta.
- Ara! - Té.
Ho ha sentit?
- És la transm¡ss¡ó. - No, venia del bosc.
Crec que tardaré una setmana.
He de dur el meu fill a I'escola i buscar feina.
Si corro més li sortirá més car.
Per demá. Li pagaré el que vulgui.
- El que vulgui? - Sí.
Tracte fet.
El meu príncep. M'has salvat la vida una altra vegada.
Els prínceps estem per això.
- Qué ha passat, i I'Arthur? - No ho sé.
Del telescopi ha sortit alguna cosa, com una bala.
Però no crec que fos I'Arthur. Ha anat fins el bosc.
Si no era I'Arthur, qué era?
M...
El Malvat M...
M'he d'estampar contra I'única pedra de per aquí?
No em voldrás menjar, oi?
Sí.
Primera llei de la natura: "Menja o et menjaran".
El Malvat M sabia que si demanava auxili, I'Arthur
faria el que fos per ajudar els seus amics,
i un cop obert el pas tenia via lliure per venir cap aquí.
- I ara está en alguna banda. - Però on és I'Arthur?
Aviat apareixerá.
Déu meu!
El pas està trencat.
Arthur, llaminadures!
Arthur, va. Sé que t'amagues en alguna banda.
Va, surt d'una vegada.
El pare está amoïnat.
No estic enfadat. Ho prometo.
No et castigaré.
Per fi t'he trobat.
Si surts ara et donaré una bossa de núvols per tu solet.
Qué et sembla?
Núvols molsuts i suculents que es desfan a la boca.
Sé on ets, surt d'una vegada.
Per qui será aixó?
Per mi.
Vaig a buscar una bossa sencera.
Aconseguirà I'Arthur desbaratar els plans d'en Maltazard?
Ho descobrireu en la propera entrega de les seves aventures,
"Arthur i la guerra dels dos móns".
Molt aviat en els cinemes.
Traducció: Meritxell Bargués
Subtítols: LASERFILM